-Nånting från patrullen? -De borde skicka en rapport snart.
-Nåt galet? -Nervknut i ryggen.
Där, ja. Lite högre, snälla. Tryck. Tryck hårt.
Ta i ordentligt, mr Spo...
Tack, biträde. Det räcker.
Kapten behöver sova. Om jag får föreslå...
Jag får nog av det från dr McCoy. Tack.
Dr McCoy har rätt.
Efter vad skeppet har gått igenom behöver alla ombord vila.
Utom jag, så klart.
Skicka dr McCoys rapport till min hytt, löjtnant.
Jättefint.
Inga djur, inget folk, inga bekymmer.
Precis vad doktorn ordinerade. Eller hur, doktorn?
Jag kunde inte ha ordinerat nåt bättre.
-Vi är en trött besättning. -Beviljar kapten tjänstledigt här?
Det hänger på min och de andra patrullernas rapporter
Man måste se stället för att tro det.
Det är som ur "Alice i underlandet".
-Kapten måste komma ner. -Han kommer att trivas.
Han behöver det. Du har dina problem, jag har mina.
Men han har våra plus sina plus 430 andra personers.
-Vart ska du? -Ta cellstrukturvärden.
Ett grässtrå, en buske, ett träd. Ett kronblad.
Med dessa kan vi avgöra hela planetens biologi.
Vid mina tassar och morrhår! Jag kommer för sent!
Ursäkta, herrn. Har ni sett en stor vit kanin-
-i gul väst och vita handskar?
Tack så mycket.
Sulu!
Vad är det?
-Vad har hänt? -Såg du dem?
Såg vad?
Jag ser ingenting.
Vad är det, doktorn?
Rymden, den sista gränsen.
Detta är stjärnkryssaren Enterprises resor.
Dess femårsuppdrag: att utforska okända, nya världar-
-att söka upp nytt liv och nya civilisationer-
-att djärvt färdas dit där ingen tidigare färdats.
Kaptenens logg, stjärndatum 3025.3.
Vi ligger i bana runt en obebodd planet i Omicron Delta-regionen.
En planet som är anmärkningsvärt lik våra minnen av Jorden-
-parkliknande, vacker, grön, blommor, träd, gräsmattor, tyst och fridfull.
Nästan för bra för att vara sann.
Kapten, jag ser inte ditt namn i nån av patrullerna.
Jag är måhända trött, biträde, men rasar inte ihop. Du kan gå.
Aj, aj, kapten.
Ni kommer att ropas upp i alfabetisk ordning.
Vi strålar ner styrbords sektion först.
-Vilken sektion följer du med? -Det behövs inte för mig.
På min planet är vila att vila och upphöra med att bränna energi.
För mig är det ologiskt att springa fram och tillbaka på gräs-
-och bränna energi och inte spara det.
-Kirk här. -Dr McCoy anropar från planeten.
-Öppna en kanal. -Aj, aj, kapten.
-Strålar du ner? -Jag tänkte inte det. Hur så?
Antingen krånglar våra spaningssonder och detektorer-
-och så är vi spanare slarviga och berusade av skönheten här-
-eller så måste jag sjukskriva mig.
Förklara.
På denna påstått obebodda planet-
-såg jag en stor kanin dra upp ett guldur ur sin väst och säga att han var sen.
Det var rätt bra, Bones. Kaninen åtföljdes av en ljushårig flicka, va?
Det gjorde han faktiskt, ja. Och de försvann in genom ett hål i en häck.
Okej, doktorn. Jag ska fundera på din rapport. Kapten, slut.
Det är ett McCoy-piller med lite lockande mystik.
Han vill få ner mig, men icke.
Utmärkt, kapten. Nåt jag kom för att diskutera.
Ja, mr Spock, vad är det?
Jag hittade detta i dr McCoys logg.
En besättningsman visar tecken på stress och utmattning.
Reaktionstiden ner 9-12%, associativt värde minus 3.
-Alldeles för lågt. -Han är lättretlig och grälsjuk.
Ändå vägrar han att vila.
-Han har den rätten, men... -Inte om det hotar skeppet.
Han ska i land. Vad heter han?
James Kirk.
Mycket nöje. Jag tror att du ska finna planeten mycket behaglig.
Mycket lik er Jord.
Spanarna har inte hittat några djur, artefakter eller kraftfält av några slag.
Bara frid, solsken och bra luft.
Ni får inga problem.
Måste allt vara jobb för dig?
Det finns så mycket skönhet.
Det blir inte lika skönt om kaptens rapport inte är klar när han ber om den.
Och det dröjer inte länge.
-Rodriguez. Teller. Är allt bra? -Ja, vi har slutfört studien.
Bra. Stråla upp den till mr Spock.
-Mycket nöje. -Tack.
Kapten hittar dr McCoy och mr Sulu åt det hållet.
Tack.
Efter vår pärs är det svårt att tro att denna vackra plats finns.
Det är vackert.
Den är så härligt. Och fridfull. Jag menar: ja, kapten.
McCoy!
Här borta!
Bones! Hört några bra kaninvitsar på sistone?
Ja, men det här är inte en. Titta där.
Jag såg det jag såg. Eller kanske hallucinerade.
-Ta en titt, säg vad du tror. -Fotspår.
Kan vara en kanin.
Det måste vara ett ovanligt djur som gör så stora spår.
-Bekräftar mr Sulu det du såg? -Nej, han undersökte floran då.
-Bryggan från kapten. -Var är mr Sulu?
Han samlar prover.
-Har första gruppen strålat ner? -De är på väg.
Meddela alla patruller detta...
...Vänta. Ingen får lämna skeppet. -Aj, aj, kapten.
Ställer du in ledigheten för det här?
-Kan du förklara det? -Nej.
Inte jag heller. Det ser ofarligt ut. Och är förmodligen ofarligt.
Men innan jag tar hit mitt folk vill jag veta att det är ofarligt.
-Vad gör du? -Skjuter prick.
Visst är den fin? Jag har ingen sån i min samling.
-Var fick du tag på den? -Jag hittade den.
Jag har alltid velat ha en sån här. Jag hittade den liggande här.
En gammaldags police utgåva. Och i jättefint skick.
Det har inte tillverkats en likadan på ett par århundraden.
Den skjuter kulor drivna av svällande gaser från en kemisk explosion.
Jag tar den. Den friska luften gör dig skjutglad.
Dr McCoys kanin. Han måste ha passerat här.
Är du säker på att våra instrument inte visade några djur här?
Absolut. Inga fåglar, inga däggdjur, inga insekter, ingenting.
Jag vet att våra mätningar stämde.
Jag vill tro att det är ett skämt, men...
Biträde Barrows, gå med mr Sulu och kolla var spåren kom ifrån.
Doktor, följ med mig gläntan. Jag vill ta en titt till på det området.
Det visar sig bli en ovanlig ledighet.
-Det kunde ha varit värre. -Hur då?
Du kunde ha sett kaninen.
-Börjar du få förföljelsemani? -Ja, jag känner mig trakasserad.
Jag hade den känslan på akademin.
En kadett där. Många spratt, alltid riktade mot mig.
Min egen djävul. En man vid namn Finnegan.
-Och du som är seriös... -Seriös?
Jag var otroligt bister, vilket gladde Finnegan oerhört.
Han ställde en skål soppa i ens säng, en hink vatten på en halvöppen dörr.
Man visste aldrig var han skulle slå till.
Fler spår.
Din kanin ser ut att ha kommit därifrån.
En flickas fotspår. Den unga ljushåriga flickan som jag såg jaga kaninen.
Du följer kaninen.
Jag går tillbaka i flickans spår. Vi ses på andra sidan kullen.
Bra. Jag har lite otalt med kaninen.
Jim!
Finnegan?
Det är inte sant.
Man vet aldrig när jag ska slå till.
Vad sägs om det här?
Kom an. Det är jag, Finnegan.
Okej, Jimmy-ponken.
Varsågod. Klipp till mig. För det har du alltid velat göra, va?
Kom an, kom an.
Okej. Vi provar det igen.
Nu!
Spring! En ursäkt, Jim!
Fly!
-Vad var det? -Biträde Barrows.
-Vad hände? -Jag vet inte.
Jo, det vet jag. Jag följde spåren och där stod han.
-Vem? -Han!
Barrows, ge mig en rapport.
Han hade en mantel, kapten. Och en dolk med juveler på.
-Säkert att du inte inbillar dig? -Det låter otroligt.
Men jag inbillade mig det inte. Inte det här heller.
Det låter som Don Juan.
Ja.
Det kände så sagoboksaktigt att gå runt här och...
Jag tänkte: "Allt en flicka behöver är Don Juan."
Jag dagdrömde, som man gör om nån man vill träffa.
Var är mr Sulu?
-Han sprang efter honom. -Stanna hos henne, doktor.
Jim, älskling, det är jag.
Det är Ruth.
Kaptenens logg, stjärndatum 3025.8.
Studien av den allt skummare planeten fortsätter.
Vi ser saker som omöjligt kan finnas.
Ändå är de obestridligen verkliga.
McCoy, hör du mig?
Ruth, hur kan det vara du?
Hur kan du vara här?
Du har inte åldrats.
Det var 15 år sen.
Det spelar ingen roll.
Inget av det spelar nån roll.
-Kirk här. -Hittade du Sulu?
-Va? -Hittade du Sulu?
Nej, Men jag är säker på att han har det bra.
Kapten? Mår du bra?
Ja, jag mår fint.
-Rodriguez till kapten Kirk. -Ja?
För en stund sen såg jag fåglar. En hel flock fåglar.
-Tycker du inte om fåglar? -Jo då, men vår studie visar...
Då är våra instrument defekta.
Det finns livsformer på den här planeten.
Våra studier kan inte ha varit så uppåt väggarna.
Mr Rodriguez, be sökpatrullerna sammanstråla i gläntan.
-Jag vill ha svar på allt det här. -Aj, aj, kapten.
Måste du gå?
Jag vill inte.
Du träffar mig igen om du vill.
Du har inte sagt... Du har inte sagt...
Gör det du måste göra.
Så väntar jag.
-Kirk här. -Kapten.
-Ja, mr Spock? -Jag får in konstiga värden.
Nåt slags kraftfält på planeten.
-Specificera. -En avancerad energityp...
...som stjäl vår energi och tilltar och påverkar vår kommunikation.
-Kan du pejla källan? -Under planetens yta.
Det är nån slags industriell aktivitet.
Håll mig underrättad. Vi fortsätter vår studie här nere.
Kapten, slut.
-Mår du bättre? -Lite...
-...men jag vill inte vara ensam här. -Det är vackert, men lite konstigt.
Det är nästan för vackert.
Jag tänkte, innan min tunika revs sönder-
-att på en sån här plats borde en tjej... Få se nu...
En tjej borde vara klädd som en sagoprinsessa-
-med massor av flor och en struthatt med slöja.
Jag förstår vad du menar.
Men då hade du haft arméer av Don Juaner att värja dig mot.
Mig med.
Är det ett löfte, doktorn?
Åh, doktorn, de är jättefina!
Se på mig, doktorn. En kvinna att skydda och slåss för.
En prinsessa med kungligt blod.
Du är allt det. Och mycket mer.
De blir ännu finare när du bär dem.
Doktorn, jag är rädd.
Jag vet inte hur eller varför, men klänningen är här.
Jag skulle vilja se dig i den.
Ska du inte sätta på den?
Okej.
Men du stannar precis där. Tjuvkika inte.
Kära vän, jag är läkare. När jag tjuvkikar är det i tjänsten.
-Anropar dr McCoy. -McCoy här.
Jag...
Jag hör dig inte så bra. Är det Rodriguez?
Det är all volym jag får.
Jag hör inte dig så bra heller.
Kaptens order: samlas i gläntan där han hittade dig.
Okej. Vad tusan är det för fel på-
-kommunikationen?
Esteban! Esteban!
Doktorn!
Dr McCoy!
Du är forskningschef. Jag vill ha svar.
Först McCoys "Alice i underlandet", där det inte fanns några djur.
Och Sulus revolver där det inte fanns metall.
Rodriguez fåglar. Och sen mina... De två personer jag såg.
Kan det vara hallucinationer?
En hallucination slog mig på käften.
Den andra...
-Det låter som en smärtsam realitet. -Ja.
Det måste finnas en logisk förklaring.
-Signalen är svag. Skruva upp effekten. -Jag har den redan på max.
Ska jag stråla ner en beväpnad grupp?
Nej, vi är beväpnade med fasrar. Och än har vi inte mött en riktig fara.
Kapten, slut.
McCoy, hör du mig?
Kirk till McCoy. Svara...
Ta skydd! En samuraj jagar mig!
-En vad då? -Det var...
Du måste tro mig.
Det gör jag. Jag har också träffat folk.
Har du sett de andra i patrullen?
Rodriguez anropade för en stund sen. Vi skulle ses i gläntan, sa han.
Hoppas han fick tag på alla. Kommunikationen är nästan utslagen.
Det är inte allt. Min faser också.
Bäst vi går tillbaka till gläntan.
Titta!
-Nån strålar ner från bryggan. -Försöker.
Nåt hindrar det.
Mr Spock, min order var att ingen skulle lämna skeppet.
Nödvändigt. Fick inte kontakt med er via kommunikatorn-
-och transportören är värdelös.
Som sagt är här ett ovanligt kraftfält. Det suger all energi kring källan.
Jag beräknade tillväxttakten och jag kunde transportera en person till.
-Bra. Vi behöver din hjälp. -Sitter vi fast här?
Tills vi kommer på vad som händer.
-Det är ingen här. -Det var här vi skulle samlas.
-Jag hörde nån röra sig. -Säg inte så.
En prinsessa ska inte vara rädd. Inte när en modig riddare skyddar henne.
Däråt. Sprid ut er. Vi hittar den.
De här sakerna kan inte vara verkliga.
Hallucinationer kan inte skada oss.
Gå tillbaka dit där du stod.
Han är död.
Kaptenens logg, tillägg.
All kontakt med Enterprise bruten. Vi är fångade här.
Vår fartygsläkare, min vän, är död.
Vi är nu säkra på att det vi står inför är fruktansvärt verkligt.
Det är mitt fel!
Det hade aldrig hänt annars!
-Det är mitt fel! -Nej.
Det är det! Skulden är min!
Biträde!
Vi är i knipa. Alla besättningsmän måste vara vakna och tänka.
Aj, aj, kapten.
Bäst kapten tittar på det här.
-Jag förstår inte. -Inte jag heller, mr Sulu.
Men innan vi far härifrån förstår jag.
Det är som en docka och kan inte leva.
-Tricorder? -Funkar.
Mr Spock!
Vad tror du om det här?
Det är inte mänsklig hudvävnad.
Det liknar cellgjutmedlet vi använder för att laga sår.
-Fast finare. -Jag vill ha en exakt bedömning.
Det är en mekanisk anordning.
Den har samma cellstruktur som växterna här. Träden, gräset.
-Är det här en växt? -Allt är flercellsgjutningar.
Växterna, djuren, folket. Alla tillverkas.
Av vem och varför? Och varför just dessa saker?
Allt vi säkert vet är att de uppför sig som äkta vara.
Lika trevligt, eller lika livsfarligt.
Vad är det?
Av alla tokigheter.
Minns du vad jag sa om de tidiga krigen-
-och de lustiga luftfordon de använde?
-Det där är ett sånt! -Kan det skada oss?
-Inte om det inte bestryker oss. -Ett vad då?
Det var så de anföll folk på marken.
Kom!
-McCoys kropp? -Han har flyttats.
Svarte riddaren också.
Min analys låter kanske ovetenskaplig.
McCoys död är vetenskapligt faktum.
Det finns en mycket liten möjlighet.
Vad tänkte du precis innan du mötte dem du beskrev?
Jag...
Jag tänkte på akademin.
Min tid där.
Du har hämtat förstärkningar, ser jag!
Jag väntar på dig, Jimmy-ponken!
Finnegan!
Vad har hänt med mitt folk?
Ta med Sulu. Hitta McCoys kropp. Den här mannen är mitt problem.
-Kapten, vänta! -Det är en order!
Här är jag! Spring!
Hitta mig! Ser du mig inte?
Kom och ta mig!
Här är jag!
Det har aldrig varit nån reda med dig.
Som det var förut, Jimmy. Minns du?
-Jag vill ha svar. -Det ska du få.
Upp! Upp!
Du slåss alltid renhårigt, va? En äkta officer och gentleman är du.
Din dumma kadett. Jag vinner. Jag är fortfarande 20 år.
Se på dig! Du är en gammal man!
Jag kan inte röra benet.
Jag känner inte benet. Ryggen är bruten.
Du bröt ryggen på mig!
Känner du det?
Känner du det nu?
Sussa sött, Jimmy-ponken.
Sov så länge du vill.
Sov i evighet, Jimmy-ponken. I evigheters evighet.
Lär du dig aldrig, Jim-ponken? Du har aldrig kunnat klå mig.
En sak...
Visst. Få höra.
Svar.
Förtjäna dem!
Inte illa.
-Det kompenserar för saker. -Många saker.
Vad har hänt med mitt folk?
-Jag besvarar aldrig aspirantfrågor. -Jag är ingen aspirant.
Det är i dag. 15 år senare.
Vad gör du här?
Jag är exakt det du väntar dig att jag ska vara, Jimmy-ponken.
Tyckte kapten om det?
Ja, jag tyckte om det. Efter alla år...
Jag tyckte om det.
Det jag ville göra var att slå Finnegan.
Det stöder min teori.
Vi möter alla personer och saker som vi råkar tänka på.
På nåt sätt läses våra tankar och dessa saker tillverkas åt oss.
-Farligt om vi tänker på... -Ja, vi måste styra våra tankar.
Svårt.
Kraftfältet är under marken, där det tillverkas.
Gångar leder upp till ytan. När Rodriguez tänkte på en tiger...
Vi måste till patrullen och varna dem.
Uppställning. Ställ inga frågor.
Givakt, allihopa.
Prata inte, andas inte, tänk inte.
Ni står i givakt. Koncentrera er på det.
Och bara det. Koncentrera er!
Kapten!
-Vem är du? -Förvaltaren här, kapten Kirk.
-Vet du vad jag heter? -Självklart.
Löjtnant Rodriguez. Löjtnant Sulu.
Biträde Barrows och mr Spock.
Vi har upptäckt att ni inte förstår det här.
Dessa upplevelser skulle roa er.
Roa? Ert ord för det vi gått igenom?
Inget av det här är permanent.
Här behöver man bara inbilla sig sina käraste önskningar, vad som helst.
Strid, fruktan, kärlek, seger.
Allt som behagar en kan fås att hända.
-Det kallas "nöjesfält". -Självklart.
Ett gammalt Jordord för platser där folk kunde se och göra fascinerande saker.
Hela planeten byggdes för att vårt folk skulle komma hit och leka.
Leka? Ni är uppenbarligen otroligt utvecklade, men ändå leker ni?
Ja, leker. Ju mer sammansatt hjärna-
-desto större behov av lekens enkelhet.
Exakt. Mycket uppmärksamt av dig.
Det förklarar inte min fartygsläkares död.
Kanske för att ingen har dött.
Jag togs med ned under ytan för rätt anmärkningsvärda reparationer.
De har en helt otrolig fabrik där. De kan bygga eller göra vad som helst.
Och hur förklarar du dem?
Dem? Tja, jag...
Jag tänkte på en liten kabaret som jag känner till på Rigel 2.
De hade två dansöser där.
Och, ja, här är de.
-Jag är trots allt ledig. -Jag med.
Det är du. Ja, tjejer, jag antar att ni kan hitta nån.
Vi beklagar att ni led obehag.
Du sa att ditt folk byggde allt. Vilka är ni?
Vilken planet kommer ni ifrån?
Mitt intryck är att er art ännu inte är mogen att förstå oss, kapten.
Jag håller med.
-Kirk här. -Det här är bryggan.
Våra kraftsystem går nu. Behöver ni hjälp?
-Nej. Avvakta. -Aj, aj, kapten.
Om ni är försiktiga-
-kan det här bli en idealisk plats för ert folk att roa sig på.
-Om ni vill. -Det är vad doktorn ordinerade.
Löjtnant, börja transportera grupper till ledigheten.
Be dem förbereda sig på den bästa ledighet de haft.
Kapten, jag går ombord och tar över.
Med all respekt för den unga damen.
Jag har redan haft så mycket ledigt jag vill ha.
Nej. Jag åker, du...
Å andra sidan... Jag stannar nog en dag eller två.
-Njöt ni av vilan, mina herrar? -Ja, det gjorde vi.
-Jag tror att vi gjorde det. -Det gjorde vi verkligen.
Ytterst ologiskt.
Framåt, warpfaktor 1, mr Sulu.